- Du är det vackraste jag har sett. - Du minns ju inget annat.
Bill! Vad fan?
Sluta, båda två!
- Eric, sluta! - Vem är den här vampyren?
Han...är din kung.
Min herre... Förlåt mig.
- Du har ingen rätt att göra så här. - Jag är hans kung.
- Du ljög mig rakt i ansiktet. - Ska du säga nåt om lögner?
Ers Majestät, Sookie är oskyldig. Hon försökte bara skydda mig.
- Rörande. Fängsla honom med silver. - Han gör inte motstånd.
- Vart för ni honom? - Sluta. Du har gjort tillräckligt.
- Ja, det har du. - Så det är därför?
Du sätter tänderna i otaliga tjejer, men när jag gör nåt griper du honom.
Min tillvaro kretsar inte kring vad eller vem du har mellan benen.
- Våga inte tala så där till mig! - Jag ska skydda Louisianas vampyrer.
Andebesvärjare har Eric i sitt våld.
Han är rädd och ensam. Han har förlorat allt.
Han är en lögnare. Han gör allt för att du ska bli hans.
Hur ska du ha det? Är han farlig för andra, eller vill han få omkull mig?
Om du nånsin har älskat mig skadar du honom inte.
Det här är en officiell angelägenhet. En vampyrangelägenhet.
Jag råder dig att hålla dig undan för en gångs skull.
- God kväll, Sookie. - Jag går ingenstans utan Eric.
Om miss Stackhouse befinner sig på min mark ska hon gripas.
- Är det uppfattat? - Du kan inte göra så här. Bill!
Det här är fel, och det vet du!
- Det luktar förruttnelse. - Det är jag.
- Pam? - Det är mitt fel att du är här.
- Förlåt. - Varför gömmer du dig?
- Du får inte se mig så här. - Ta bort det där.
Sookie sa att jag är din skapare. Jag befaller dig.
Häxan, Lafayette, hans pojkvän och hans kusin gjorde det här.
- Vem är Lafayette? - Glöm det.
Jag känner hur jag ruttnar. Jag vet inte hur lång tid jag har kvar.
- Är du rädd? - Fan ta dig! Jag faller i bitar.
Jag är förbannad! Jag tänker inte dö så här. Vi måste ta oss härifrån...
- Enligt kung Bill vore det farligt. - Jag ska berätta en sak om kung Bill.
Han är en självhatande, maktgalen, uppblåst liten tönt. Du hatar honom!
Det där är högförräderi.
Eric. Vakna, för fan! Du är viking och böjer dig inte för nån!
Du sliter ut levern på dem som går emot dig.
Jag har varit med dig i över hundra år.
Vi har rest över hela världen och dödat, knullat och skrattat.
- Jag minns inte det där. - Det kommer du att göra.
- Du ska få tillbaka ditt liv. - Jag vill inte ha det!
Allt jag har gjort...
- Jag vill inte minnas. - Du vet inte vad du säger.
Jag är inte den vampyr du tror att jag är. Inte nu längre.
Ers majestät. Jag är upptagen.
Andebesvärjaren och sheriff Northman är gripna.
- Jaså? Levande? - Ja. Vi ska bedöma hur farlig hon är.
- Enligt era order. - Och Eric?
Sheriff Northman har infekterats. Han minns inget av sitt tidigare liv.
Han förstår inte sin position och är extremt instabil.
- Och...farlig. - Går det att bryta förtrollningen?
Häxan samarbetar inte. Jag tror att hon vill använda Northman emot oss.
- Vad rekommenderar ni? - En order om den sanna döden.
Ni är säkert förkrossad.
Jag tar hand om byråkratin och återkommer. Jo, Bill...
- Ja? - Bra jobbat.
Vi ses på den där tolerans-grejen den 29:e.
Terry, släck den där. Ingen rökning i sängkammaren.
Gå ut med Mikey! - Coby, Lisa, vakna!
Mikey? Mikey!
Vad är det som händer?
Mikey! Mikey!
Mikey! Var är du?
Mikey? Mikey?
- Vi måste ut! - Jag hittar inte Mikey.
Jag går ingenstans utan mitt barn!
Mikey! Mikey!
Stanna här.
- Mamma! Mikey är här. - Arlene.
- Titta. - Han var redan ute.
Mikey? Tack, gode gud att du är oskadd!
- Hur tog han sig ut? - Han bara satt här i trädgården.
Och lekte med den där fula dockan.
Började det brinna av sig själv?
Arlene, jag menar inte att det är ert fel. Jag försöker bara förstå.
Ni är oskadda. Det är det viktigaste.
Min mördande ex-fästmans spöke försökte döda oss. Vi mår jättebra.
- Jag beklagar, Sam. - Ingen fara...
Om jag får höra att du har sparat in på brandvarnare eller ledningar...
- Jag bytte ut alla ledningar i fjol. - Jag ska undersöka stället.
Om nåt är fel ska du få betala!
Nu räcker det. De har förlorat allt. Min pension har gått upp i rök.
Om du inte lägger av tänker jag bli en dobermann och ge mig på dig.
Då ringer jag hundgården och ser till att du blir avlivad.
Kan ni hjälpa mig med den här?
Jag brukar inte behöva nån räddning, men den är tyngre än den ser ut.
- Wow! - Polisarbete är bra träning.
- Var vill ni ha den? - I lastbilen. Ska jag hjälpa er?
Ni har gått igenom tillräckligt. Är pojkarna oskadda?
Ja, de var hos sin pappa.
Ni, då? Har ni nånstans att bo?
Jag brukar alltid klara mig.
- Tack, sheriffen. - Andy.
Tack, Andy. Nästa gång du kommer in bjuder jag på en hamburgare.
- Menar du en dejt? - Det var inte riktigt så jag menade.
- Mitt hus höll på att brinna ner. - Förlåt.
- Jag missuppfattade signalerna. - Vet du vad? Okej.
- Vi kan säga att det är en dejt. - Menar du det?
På Merlotte's, du och jag? Ja, varför inte?
- Ja? - Terry och Arlenes hus är förstört.
Hollys hus lär ta flera månader att fixa.
- Jag är på väg. - Nej, det finns inget du kan göra.
Jag kommer att vara här hela dagen. Kan du öppna baren åt mig?
Inga problem.
Det är fullmåne i kväll. Vi kan springa tillsammans.
- Okej. - Vi klarar det här, Tommy.
Visst. Vi ses i kväll.
Fan ta dig.
Gettunga...till frukost.
Wow. Det luktar genomstekt...
Du...
Tack för din gästfrihet, morfar.
Jag vet att det var länge sen sist.
Vi är här för att vi har problem.
Vi behöver skydd.
Du har flytt från mig i tjugo år-
- och sen kommer du krypande tillbaka-
- och ber om hjälp. Vad fan har hänt med din stolthet?
Vissa saker är viktigare än stolthet, morfar.
Ge mig ett offer, så får vi se.
Hallå? Är det nån hemma?
Jag söker Tara Thornton.
Du har hittat henne.
- Det är en lång historia. - Bäst att du börjar berätta, då.
När jag var yngre... Jag visste vad folk tänkte om mig.
"Tara Thornton kommer att bli som sin mamma."
"Ett fyllo...knäpp...och ensam."
När allt det där hände förra året, och all självömkan och allt hat...
...växte inom mig, då förstod jag att de hade rätt.
- Trodde du att du bara kunde fly? - Jag tänkte inte alls.
Det var så skönt att kunna vara vem som helst.
Så kvinnan jag har bott med och delat alla mina hemligheter med...
- Vem är hon? - Allt jag önskar att jag var.
Jag tänkte att om du trodde på henne kanske jag också kunde göra det.
Jag är glad för din skull, Tara Thornton-
- vem du nu är.
- Skönt att du fick lite semester. - Du vet att du betydde mer än så.
Du kom inte hit för att be mig dra åt helvete.
Det stämmer.
Jag borde spöa dig.
Gör vad du behöver göra.
Det här är Jason Stackhouse.
Om det är akut, ring 9-1-1 och fråga efter mig.
Jason, jag har problem. Bill har gått för långt.
Jag behöver hjälp. Snälla, ring mig.
Sam, jag vet att jag är världens sämsta servitris.
Men jag kan inte jobba i dag. Det gäller liv och död.
- Jag ska gottgöra det. - Det behövs inte. Du får sparken.
- Ursäkta? - Vad är det för speciellt med dig?
Du är nästan aldrig här, och när du är här för du med dig problem.
Du tror att du bara behöver slänga med hästsvansen.
Men inte i dag. Ta dina grejer och stick.
Dra!
Jimmy! Bord åtta är inte dukat. Så svårt är det väl inte?
God dag, mina damer. Hur smakar lunchen?
- Bra. - Kan jag stå till tjänst med nåt?
Jag är strax tillbaka.
- Allt väl, miss Fortenberry? - Din usling till bror har stuckit.
Jag behandlade honom som familj.
Men han lämnade mig, precis som alla andra.
- Tommy tyckte säkert om er. - Han tänker bara på sig själv.
Jag försökte lära honom att läsa.
Men den där pojken är dummare än en spottkopp.
Nu vet jag varför du sköt honom. Du kan hälsa att han är död i mina ögon.
Och jag vill ha tillbaka min bibel.
Den där oduglingen...
Jason?
Är du här?
Sookie, vad gör du här? Stick!
- Jason, jag hör dig. - Du kommer lite olägligt.
- Har du inte fått mina meddelanden? - Nej.
Jag är upptagen med en hemlig specialutredning.
Backa undan från dörren och lämna huset. Och kom inte tillbaka.
Andy säger att du har varit borta i flera dagar.
- Självklart. Handlar det här om sex? - Nej. Kom inte närmare.
- Har du börjat med V igen? - Nej. Lyssna. Stick härifrån.
Du är inte säker här. Jag är farlig.
Jag har haft en jobbig morgon och mitt tålamod börjar ta slut.
Berätta vad det här handlar om, annars snokar jag reda på det ändå.
Jag håller på att förvandlas till en varpanter.
- En var-vadå? - Panter.
Som en varulv, fast en stor katt.
Jag har blivit biten och...sånt, av min knäppa före detta flickvän-
- och hennes varpanter-stam. Jag förvandlas när det är fullmåne.
Så du låste fast dig själv i sängen?
Men om du blir en panter slinker du väl ur handklovarna?
Jäklar...
Det tänkte jag inte på. Du måste ge dig av.
Jag klarar inte av att skada dig.
- Du hittar visst inte på det här. - Nej.
Herregud, Jason... Oroa dig inte.
- Älskling! Vad tidigt du är hemma. - Lunch. Vad fan gör han här?
Vår dispyt är inte Debbies fel. Hon har rätt till en plats i flocken.
- Gick du med utan att prata med mig? - Jag visste vad du skulle säga.
Ut ur mitt hus.
Jag förstår att du inte litar på mig, med tanke på det där i Mississippi.
Att låta en vampyr styra vargarna... Så gör inte en ledare.
Debbie sa att du var den enda som vågade trotsa honom.
Debbie borde lära sig att hålla tyst.
Jag vill inte blanda mig i det här. Förlåt om jag var lite för alfa.
Det är hårda tider för oss. Flocken behöver en varg som du.
Jag hoppas att du överväger saken. - Debbie, vi ses i kväll.
- Jag väntade på rätt tillfälle. - Vi har precis rett upp våra liv.
- Och så sabbar du allt! - Jag behöver en grupp.
Isolering är inte bra. Jag känner bara Sookie, och hon hatar mig.
Du har mig. Vi är ju tillsammans. Jag trodde att det var det du ville.
Det är det. Men det kan inte vara allt.
Du var hela min värld förut.
När jag förlorade dig förlorade jag allt. Jag blev galen.
Jag behöver det här, Alcide.
Flocken ska skifta i kväll, när det är fullmåne.
Snälla, följ med mig.
Snälla.
Hjälp mig, ande...
Jag ber dig.
Jag kan inte slåss mot dem ensam. Jag vet inte hur...
Hjälp mig. Jag är så rädd.
Jag har sett ditt lidande. Vi kan inte låta dem vinna.
Rädda mig.
Utnyttja mig.
Ta ut din hämnd!
Gud ser dig.
"Ni skall icke låta häxor leva."
Hans ord, inte mina.
Luis, rädsla gör blodet sötare.
Få henne att skrika.
Se henne i ögonen, som är fulla av hat...och trots.
Hon är inte rädd för dig, Luis. Få henne att skrika.
Skrik! Häxa!
- Skrik! - Ni kommer att brinna i helvetet.
Sanna mina ord, ni kommer att brinna.
Solen.
Solen!
Marnie.
Vi har sett fåglar, kaniner, ödlor, en råtta och en prärievarg.
Kan vi döda nåt och få det överstökat?
Jag har ju sagt att offret måste komma till oss.
Vad är det?
Så vi väntar på att ett djur ska komma och anmäla sig frivilligt?
- Det kan man säga. - Älskling... Älskling.
Din morfar sitter inne i värmen och skrattar åt oss.
- Han gör det här för att straffa dig. - Tror du inte att jag vet det?
Han är en ond jävel och jag skulle aldrig bli som honom.
Om det här är priset jag måste betala för att skydda dig, så gör jag...det.
- Gå inte. Förlåt. - Tyst.
Dra åt helvete.
Nu kommer den. Cascabel.
Vad fan är det?
Jäklar!
Skallerorm. - Hola, cascabelito. Hola.
Så fort jag får päls får du skjuta mig i huvudet.
- Jag tänker inte skjuta dig. - Du lovade.
- Jag lovade att ta hand om dig. - Vadå, byta kattsand åt mig?
Jag kommer att ha klor och stora tänder. Jag kan slita dig i bitar.
- Det kommer du inte att göra. - Jag kan inte undertrycka impulser.
Du är min bror, även om du blir en var...
Panter.
Så fort jag vänjer mig vid en varelse dyker det upp en ny.
Tills det där med Eric trodde jag att häxor bara fanns i sagor.
Eller i den där goth-affären, där de köper stretchbyxor med pentagram.
Du slipper vara ensam. Jag känner knappt några vanliga människor nu.
Jag trivs med att vara en vanlig amerikansk människa.
- Jag vill inte vara nåt missfoster. - Som jag?
- Det är inte så jag menar. - Jag vet.
Under nästan hela mitt liv, när jag bad på kvällen-
- bad jag om att få vara normal. Sen insåg jag att ingen är "normal".
Alla har nåt som de skäms över, eller nåt som de har lätt för.
Som jag är bra på sex, och på att skjuta?
Det viktigaste är vad vi gör av det. Förstår du vad jag menar?
Ja. Inte direkt.
Du kan inte fly från det som finns inom dig. Men det kan bli en gåva.
Och jag kommer att finnas här, för att hjälpa dig.
Men jag tänker inte skjuta dig.
Alla har sina gränser.
Vill du hämta en ny till mig?
Är du hungrig? Jag kan fixa ett par biffar.
Jason?
Fan också.
Jason!
Sista anhalten på den guidade turen: syltan jag jobbade på.
Merlotte's. Här bjuder man på galenskap alla dagar i veckan.
- Du passar in här. - Det där är ingen komplimang.
Varför inte? Det ser trevligt ut.
Låt dig inte luras.
Hej.
Tara? Vad vill ni ha?
- Är inte det här Arlenes bord? - Arlene och Holly är borta.
Sam låter mig servera. Ni är mina första gäster.
Jippi. Två öl. Vem har gjort chilin, Terry eller Big John?
Om det är Big John hoppar vi nog...
...över det.
- Vad i... - Vad var det jag sa?
Jävla vampyrer...
Hej.
- Vänta lite. - Jag har väntat länge nog.
Jag vet att det här inte är ett misstag. Jag känner dig, Sam.
Du är inte perfekt, men du är en schyst kille.
Du är hederlig, och sexig som fan.
Jag har velat göra det här sen första gången vi träffades.
Wow... Hur ska jag kunna säga nej till det där?
Det ska du inte.
Jag är polis! Och varpanter. Försvinn!
Jason!
Jess?
- Vad gör du här? - Jag kände att du var rädd.
Jag gav dig mitt blod. Nu kan jag alltid hitta dig och rädda dig.
- Coolt, va? - Nej.
Jag har tillräckligt inom mig. Jag behöver inte dig också.
Nåt verkar ha skrämt dig. Behöver du inte räddas?
Nej. Jag tyckte att jag hörde nåt. Det var väl tvättbjörnar.
Det är fullmåne. Det finns övernaturliga varelser överallt.
- Du är inte säker här. - Jag är inte säker nånstans.
- För att du är en varpanter? - Hur visste du det?
- Du skrek ut det så att alla hörde. - Fan.
De där bitmärkena som jag läkte... Var det det du råkade ut för?
- Har du förvandlats? - Ja.
- Händer sånt? - Jag vet inte. Jag tror det.
Hjärtat slår så fort. Jag kan inte andas. Allt är suddigt...
- Sätt dig ner. - Jag håller på att förvandlas.
Koncentrera dig på andningen. Tänk på en vacker plats.
Eller nåt som får dig att känna dig lycklig och trygg.
Bra. Bra.
- Känns det bättre? - Ja. Var har du lärt dig det där?
Det här hände min mamma hela tiden.
- Var din mamma en varpanter? - Nej. Hon fick panikattacker.
När hon låtsades att hon inte såg att pappa slog oss.
Du borde väl gå tillbaka till Hoyt.
Eller till jobbet. Jag klarar mig.
Natten då jag skapades var den läskigaste natten i mitt liv.
Du ska inte gå igenom det ensam.
Jason! Snälla, kom hem!
Vi klarar det här.
Jason?
- Hej, Sookie. Skrämde jag dig? - Vad gör du här, Debbie?
Hon är här med mig.
Vi är på väg till ett möte med vår nya flock.
- Vi kan lita på henne. - Du borde inte springa runt här.
Man vet aldrig vad som finns här ute.
- Har du tappat bort Eric igen? - Nej. Eller, ja. Det är invecklat.
Varpantrar, är de som varulvar fast katter?
- Jämförde hon oss med katter? - Det är svårt att hålla reda på alla.
Vi håller oss till vår egen art. Men vardjur har mycket gemensamt.
- Hur så? - Hur blir man en var...nånting?
Det blir man inte. Om inte ena eller båda föräldrarna är det.
Så om nån jag känner har blivit biten...
Människor kan inte bli vardjur. Det är ärftligt, inte ett virus.
Är ni säkra? Ni har hjälpt mig mer än ni anar.
Gå och skifta, eller döda nånting.
Sookie kan ta hand om sig själv.
Flocken väntar. Kom.
Det där var...annorlunda.
- Mot vad jag hade väntat mig. - Vad ska det betyda?
Det var inte dåligt.
Det var som om vi nyss hade träffats, som om vi var främlingar.
Det var spännande.
- Det måste vara fullmånen. - Ja, det måste vara det.
Vi borde gå ut och skifta. Till kråkor. Eller örnar.
Vi kan flyga under månen.
Du borde nog gå nu.
Hur är det med dig? Var det nåt jag sa?
Du har fått det du ville ha.
Gå nu.
- Vad är det för fel på dig? - Vad är det för fel på dig?
Jag bad dig gå. Försvinn!
Dra åt helvete, Sam Merlotte.
Det kommer inte att hända.
Va?
Jag förvandlas inte. De där idioterna kan inte ens skapa en varpanter.
- Du låter besviken. - Det känns lite snopet.
Du...
Om du kunde gå tillbaka, och vara som du var förut...
...skulle du det då?
Nej. Missförstå mig inte. Det är inte lätt.
Jag ser aldrig solen och jag är alltid hungrig.
Jag har en massa känslor som jag inte förstår, men...
Det är spännande. Jag är snabb och stark och ingen kan skada mig.
Jag känner lukter och smaker på ett sätt som jag inte visste var möjligt.
Det är svårt att förklara, men min gamla värld var ungefär så här stor.
Och nu är den oändlig.
När jag och Sookie var små fick jag alltid spö när jag försvarade henne.
Men en del av mig har alltid undrat varför bara hon fick vara speciell.
Varför fick inte jag vara det?
Jason, du var väl nån sorts football-stjärna?
Hoyt har berättat att du låg med alla söta tjejer.
Titta på dig. Hur kan du tro att du inte är speciell?
Du har rätt. Ibland rinner orden ur mig och jag vet inte vad de betyder.
- Jason, jag... - Tack för att du tog hand om mig.
Jag blev ingen varpanter. Jag är bara samma gamla Jason Stackhouse.
Din pojkväns bästa polare. Det var trevligt att snacka med dig.
Detsamma. Vi behöver kanske inte säga nåt till Hoyt om det här?
- Jag skulle precis säga det. - Bra.
- Han ska inte behöva oroa sig... - Han skulle kunna tro...
God natt, Jess.
God natt, Jason.
- Ers Majestät. - Förstår ni varför ni är här?
En andebesvärjare har förtrollat mig.
Och så har jag umgåtts med er människa.
- Sookie är inte min. - Men ni älskar henne.
Ni är här för att jag har fått order om att döma er till den sanna döden.
- Vill ni säga nåt? - Enligt den jag skapat var jag...
...är jag en brutal knöl som aldrig har respekterat er ställning.
Jag förväntar mig ingen nåd.
- Ni vill väl inte dö? - Nej, men jag vill inte leva så här.
Den vampyr jag brukade vara är en främling för mig.
Jag har inget att säga till hans försvar.
Jag accepterar min dom.
Men jag har ett önskemål.
Släpp Pam. Hon utgör väl inget hot nu?
Inte länge till i alla fall.
- Nåt annat? - Sookie.
Säg att jag föddes natten då hon hittade mig.
Tack vare henne visste jag vad kärlek var när jag dog.
Tacka henne från mig.
Hon älskar er fortfarande.
Det såg jag i går.
När jag är borta hoppas jag att ni kan hitta tillbaka till varandra.
Varför hoppas ni det?
Hon förtjänar lycka. Oavsett vem som ger henne den.
Vad lång tid det tog. Jag började tro att du hade glömt allt jag lärt dig.
Jag önskar att det var så lätt.
Mayafolket dyrkade ormen. Visste du det?
Nej.
Den är en port till andevärlden.
Det här är samma magi som hon använder, er häxa.
Åderlåtning? Jag har aldrig sett Marnie göra så. Hon är ett medium.
Hon vill bli besatt. Hon har kanske redan blivit det.
- De söker alltid efter en väg in. - De?
Han vet visst ingenting.
Andar. - Det är inte Marnie vi behöver skydd mot, utan vampyrer.
Ni vet inte ens vad ni behöver. Idioter.
Vad fan ska det betyda?
Svara mig! Vad ska det betyda?
Vad i helvete... Varför gjorde du så?
Skydda honom.
Hur då? Din sjuka jävel! Hur då?
- Skydda honom. - Maria, ring efter en läkare. Snälla!
Tala om vad jag ska göra, Jesus. Jag vet inte vad jag ska göra!
Vad fan...
Var inte rädd, min pojke.
Tio Luca är här.
Allt kommer att bli bra.
Må Yemaya skydda och hela dig-
- med vatten från livets hav.
Låt vågorna av hennes helande energi-
- skölja över dig.
Tio Luca?
Vem fan är Tio Luca?
Tommy? Jag är tillbaka.
Ska vi springa? Tommy?
Tommy? Tommy?
Tommy. Vakna!
Helvete! Tommy, vakna!
Du behöver inte säga nåt. Att röka var mer Tonis stil.
Det här blir min sista. Det är lite som att ta farväl.
Jag tycker nog bättre om Tara.
- Varför då? - Tja, vi har precis träffats...
...men hon har gått igenom mycket, och gör så gott hon kan.
Och så är hon väldigt vacker, och smart, och bra i sängen.
- Jaså? - Jag vill lära känna henne bättre.
Du tänker väl följa med mig hem? Till New Orleans?
- Jag vill det. - Men?
Du hatar det här stället. Det finns inget kvar här.
Det var ruttet sagt.
"Ruttet." Fattar du?
Jag visste inte vad Marnie gjorde.
Stick härifrån! Det här är inte din kamp.
- Inte din heller. - Kivas inte.
- Jag räcker åt er båda två. - Spring!
Fader Luis. Vilken överraskning.
Är det ett sammanträffande, eller ödet?
- Antonia? - Jag är mig inte lik.
- Du förstörde ju min förra kropp. - Din galna hora.
Du brände min skapare. Den här gången ska du skrika.
Din jävel.
Jason!
Jag älskar dig, men jag har ont i fötterna och blir uppäten av myggor.
Du kommer inte ens att bli nån varpanter. Hör du mig?
Du kommer inte att bli nån varpanter!
- Hur... - Kungen frigav mig.